Litijumska bajka
Piše: Nenad Kovačević
Mislili smo, možda ne svi, da je stavljena tačka na rudarenje litijuma u dolini Jadra. Ali, ispostavilo se da smo prevareni. Opet. Džaba protesti i blokade, jer srpska vlast zna bolje od nas šta je za nas najbolje. To znaju i diplomate u Beogradu, koji otvoreno promovišu litijumski geopolitički projekat u Srbiji. Rudariće se, itekako. Koga briga za građanski aktivizam, glas naroda, poljoprivredna polja, čist vazduh i vodotokove!
Pre dve godine, tadašnja srpska premijerka Ana Brnabić ubeđivala nas je u to da je vlast, nakon masovnih protesta i blokada saobraćajnica, odustala od tog projekta. Nakon izbora je promenila i funkciju i mišljenje. I ona i njen šef, koga su zamalo prevarile „najmanje dve zapadne službe želeći da spreče ubrzani napredak i razvoj Srbije“, pa je zamalo odustao od rudarenja, sada nas ubeđuju u to da je uništenje dela Srbije samo naša mala žrtva za veliku korist cele države.
Taj litijumski duet, u pratnji kompletnog državnog hora, koji mi plaćamo, peva onako kako Rio Tinto svira. Krešendom nadjačava vapaje stanovnika Jadra i ostatka Srbije. Kobajagi poziva na dijalog, a sve vreme odbacuje i najmanju sumnju u poželjnost tog projekta. Stručnjake deli na njihove i naše. Njihove preporučuje njihovim medijima, a one koji nude drugačiju argumentaciju – popisuje, stigmatizuje, naziva ih kvazistručnjacima koji ne zavređuju pažnju javnosti.
![](https://www.ozonpress.net/wp-content/uploads/2024/07/nenad-Kovacevic-Foto-Milos-Cvetkovic.jpg?x35698)
Nenad Kovačević Foto: Miloš Cvetković
Ko se priseti „dijaloga“ o Kosovu i Metohiji, ustavnim promenama o pravosuđu ili izbornim uslovima, prepoznaće tu dijalošku tradiciju i u novom litijumskom dijalogu koji je već postao predsednikov monolog koji su napamet naučili i njegovi saradnici. Omalovažavaju se i hapse ekološki aktivisti. Ponižavaju se politički oponenti i svako ko se usudi da ne veruje ili čak da posumnja u srećan kraj litijumske bajke. Ko je protiv litijuma, taj je protiv Srbije.
Ceo državni aparat je mobilisan da nam objašnjava kako je taj projekat srpski nacionalni i ekonomski interes. Čak su u kampanju upregnuli i pojedine verske dostojanstvenike zbog, valjda, prizivanja intenzivnijeg verovanja u to da će doći dan kada ćemo živeti kao u bubregu od litijuma. Zavideće nam i Norvežani i Nemci.
Zbog toga je naša vlada, u ime višeg cilja i u ime svih nas, prekoračila svoja ovlašćenja, kada je ukinula projekat Jadar, i time pomogla Ustavnom sudu da očekivano i sa lakoćom, u ime Ustava i zakona, sa zakašnjenjem od dve godine i zamalo u tajnosti ovog jula, odluči u korist Rio Tinta, koji je taj proces pokrenuo.
S druge strane, već dve godine, Narodna skupština Srbije ne izjašnjava se o Narodnoj inicijativi za zabranu otvaranja rudnika litijuma. Kobajagi, nestali su potpisi građana koji su je podržali. U istoj toj državi, „krcatoj“ ustavnosti i zakonitosti, već dve godine nema odluke o ustavnoj žalbi, zbog neodlučivanja Narodne skupštine o inicijativi sopstvenog naroda.
Možda je moguće razumeti to da su multinacionalni kopači osmislili takav scenario o „lobiranju“ za sopstveni projekat. Ali, kako je moguće da ga naši, državni funkcioneri bezrezervno prihvataju i agresivno promovišu? Otuda sumnje da su motivisani nekim drugim, šuškavijim vrednostima, a ne argumentima da ćemo rudarenjem litijuma živeti kao u bajci.
Tekst preuzet iz Novog magazina
https://novimagazin.rs/stav/329077-nenad-kovacevic-litijumska-bajka
__________________________________________________
Mnogo uzaludno potrošenih reči. Stvar je prosta ili ekologija ili onkologija na nama je. Samo što ma koliko jednostavno pitanje bilo, malo njih ima hrabrosti da se bavi njim. Uostalom činjenica da ispred SIV-a danas nije bilo najmanje pola miliona Beograđana jasan je odgovor na kom smo nivou svesti. Dokle će ta prestonička gospoda da čekaju da im mi iz Čačka, Užica, Valjeva… pravimo čapliz divan dok oni u udobnosti doma svog češu 00 i pametuju na društvenim mrežama.
Типа налик овом препаметном аутору елабората о рударењу литијума бих под хитно именовао за директора (барем) фирме РИО САВА, верујем за коју је чуо и зна ко је њен аутор.